Пенчо Славейков
На мойте вейки плод, плод не един узря…

chitanka.info

На мойте вейки плод, плод не един узря —

доволно слънцето ме гря.

И мойте рожби ги обраха

онез, на свят които бяха

родени само да се радват и берът

и да живеят от трудът,

роден, отгледан с чужда мъка.

Настана есен. За разлъка,

разлъка сетня пей студеният горняк,

и на живота сетний знак —

листа увяхнали — размята.

Мъгла се стели над полята.

Аз видях под слана как лятото умря…

Доволно слънцето ме гря.

Издание:

П. П. Славейков, Събрани съчинения в осем тома, том 1. Български писател, С. 1958

П. П. Славейков, Съчинения. Том II. Лирика. Фигура, С. 2003.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.